Jedny z nejdůležitějších, pro mnohé opravdu ty nejzásadnější křesťanské svátky, oslavují zmrtvýchvstání Ježíše Krista. Prolínají se v nich církevní obřady s tradicemi pocházejícími z pohanských dob. Je jich spousta a v každém kraji, ba v každé oblasti, se trochu liší.
Kdy vlastně Velikonoce bývají ?
Zatímco Vánoce máme 24. prosince každý rok jisté, Velikonoce jsou tzv. posuvný svátek. Jejich datum se vypočítává podle prvního úplňku po jarním slunovratu. Křesťanská tradice od nikajského koncilu konaného roku 325 říká, že Velikonoce se slaví první neděli po prvním úplňku, který následuje po jarním slunovratu. Od tohoto data se také stanovuje čtyřicet postních dní, které jim předcházejí. Ne všichni křesťané se ale na datu Velikonoc shodnou. Zatímco katolíci, protestanti a další západní církve se řídí gregoriánským kalendářem, který zavedl v 16. století papež Řehoř XIII., pravoslavná církev ctí juliánský kalendář a Velikonoce slaví obvykle o týden později. Ovšem rumunská pravoslavná církev, druhá největší po ruské, se drží gregoriánského kalendáře, takže slaví Velikonoce ve stejném termínu jako západní církve.
Kde se vzaly naše velikonoční zvyky ?
Naše tradice, pokládané dnes už za folklór, pochází z duchovního světa, ovšem duchovního světa starých Slovanů, Keltů a Germánů. Pro nás si tedy připomeňme tu slovanskou větev zvyků souvisejících se oslavou jarní rovnodennosti, tedy Veliké noce, bohyně jara Vesny a rituálů přechodu ze zimy do jara : vynášela se Morana, domy se zametaly zelenými ratolestmi, vajíčka se barvila na červeno. Vejce měla samozřejmě i rituální význam : kromě symbolizování nového života se jako ochrana před neštěstím přehazovala přes chalupu a kam dopadla, tam je hospodyně zakopala.
Začátek nového zemědělského roku doprovázela u našich Slovanských předků legenda o udatném a sličném bohu Jarilovi, který přijíždí na koni, aby bojoval se zlým drakem. Od bohyně Mokoš, Matky Země, dostal zlatý klíč, kterým otevírá zemi. Drak je zabit, ale Jarilo sám v boji také umírá. Nicméně svůj úkol splnil, země se probudila a začíná znovu plodit. Křesťanská tradice z Jarila vytvořila sv. Jiří, římského vojáka popraveného císařem Diokleciánem, jehož svátek se u nás slaví 24. dubna.
Mrskání zelenými proutky, takto se „omlazovali“ ženy i muži navzájem, je sice doloženo ve 14. století, je to však zvyk mnohem starší, který se ani po přijetí křesťanství nepodařilo vymýtit. K tradicím patřilo také obětování beránka, z jehož kostí se pak věštilo a používaly se k dalším magickým úkonům. Bohyni Vesnu oslavovali naši předkové také vodou, tedy tak, že se o slunovratu ještě před východem slunce omývali u studánek a potoků. Z toho se také vyvinul zvyk polévání děvčat, který přetrval leckde na Moravě, Slovensku i v Polsku. Očistný oheň spaloval nepotřebné věci – smetí z obydlí, staré seno…
Jak to bylo s vajíčky ?
Barvení vajíček je sice slovanský zvyk, ale jako první barvili vajíčka nejpravděpodobněji staří Peršané ve 3. nebo 4. tisíciletí před naším letopočtem, a to na červeno a zlato. Slované se drželi červené barvy, říkali jí kráska a z toho také vnikl název kraslice. Kdo si ještě pamatuje něco málo z ruštiny, vybaví se mu výraz krasnyj, tedy čevený.
Křesťanské Velikonoce
Přestože většina české populace považuje za Velikonoce jen ten prodloužený víkend, pro křesťany začínají vlastně už čtyřicetidenním půstem od Popeleční středy, přes šest postních nedělí (černá, pražná, kýchavná, družebná, smrtná a květná) končícím na Bílou sobotu. Sváteční dny velikonočního nebo též pašijového týdne mají také svoje přívlastky : modré pondělí, šedé úterý, škaredá středa, na tyto dny nepřipadají žádné významné obřady. První je až na zelený čtvrtek, kdy se konala poslední večeře. V kostelích se slouží slavnostní mše, někde se drží obřad mytí nohou, žehnají se oleje, které se pak celý rok budou používat při udílení svátostí. Utichají zvony, které až do soboty „odlétají do Říma“. Místo nich chodí po vesnicích děti s řehtačkami. O Velkém pátku, dni ukřižování, se při bohoslužbě čtou pašije podle Jana, které ztotožňují Kristovu oběť s obětí na odpuštění hříchů. Na Bílou sobotu po západu slunce začíná jeden z nejstarších obřadů, vigilie : před kostelem se od ohně zapaluje paškál, od kterého si pak rozsvítí svíčku ostatní věřící. Vnesením zapáleného paškálu do kostela začíná slavnost Vzkříšení a opět se rozezní zvony. Nedělní Boží hod velikonoční je ve znamení slavnostní mše, kde se žehnají pokrmy. K velikonočnímu Červenému pondělí se už nevážou žádné zvláštní liturgie.
Něco velikonočního na zub ?
Velikonoční beránek pečený ze sladkého kynutého nebo třeného těsta je celkem nedávná tradice, která vznikla až na přelomu 19. a 20. století. Je to jedna z forem obřadních koláčů a zároveň připomíná a nahrazuje křesťanského beránka. Starší než beránek, ale u nás naopak novější, je velikonoční zajíček, který v čokoládové variantě houfně dorazil do našich obchodů ze západu. Původní zvyk je keltský, symbolizuje nový život, a přetrval v anglosaské tradici. Mnohde se peče velikonoční nádivka — hlavička z masa, rohlíků, mléka, vajec a mladých kopřiv. Na zelený čtvrtek se nejen jí špenát, což nemá zrovna dlouhou tradici, ale pečou se jidáše, a to je tradice mnohem dávnější, nicméně dnes dodržovaná spíše už jen na vesnicích.
Velikonoční jidáše
Suroviny :
1 kg polohrubé mouky
30 g droždí
350 ml vlažného mléka
120 g másla
100 g krupicového cukru
Rozinky, citronová kůra, anýz
2 žloutky
1 celé vejce na potření
sůl
Máslo a med na potírání po upečení
Postup :
Nejprve si připravíme kvásek z mléka, droždí a trošky cukru. Po vzejití ho vlijeme do mouky s cukrem, rozinkami, citronovou kůrou a anýzem (není nutný) a špetkou soli. Přidáme máslo, žloutky, případně ještě trochu mléka, a vypracujeme hladké těsto, které necháme vykynout na teplém místě. Z těsta vytváříme pletence podle vlastní fantazie nebo tradičnější tvar stočeného provazu. Po dokynutí plech s jidáši dáme do trouby předehřáté na 180 stupňů a pečeme přibližně půl hodiny. Hotové jidáše potíráme medem rozpuštěným s máslem.
Podle tradice ten, kdo jidáše namazaného medem sní, bude chráněn před všemi neduhy a zůstane celý rok zdráv. A uznejte, že to se v dnešní covidové době hodí.
![Lenka Pospíšilová](https://www.pestouni.cz/wp-content/uploads/2022/02/JaLenka.jpg)